-Mr Duncan Sandys, sir. -God kveld, sir.
Kom inn. Sett deg.
Det er en stor jobb som må gjøres. Krigens utfall avhenger av deg.
Du har lest rapportene om tyske langdistanseraketter.
Jeg har lest dem. De er vage og selvmotsigende.
Vi må tro dem.
Blir London bombet, må vi avlyse planene om landgang i Franrike.
Jeg vil at du raskt finner ut om de stemmer og så finner en strategi.
Skal det skje samtidig med ministeriejobben?
-Kan du håndtere begge? -Da får det bli mindre søvn.
Første oppgave er å samle så mye bevis som mulig.
-Og å fortelle hva du mener om det. -Greit, sir.
Forresten, hvordan går det med beinet etter ulykken?
Helt forferdelig.
Herr general. Gruppefører Linz har akkurat passert vakten.
Så dette er det førerløse flyet.
-Flygende bombe er et bedre navn. -Flygende?
Mener du at den bomben faktisk har fløyet?
Bomben flyr, men skyter alltid mot høyre.
Vi vet foreløpig ikke hvorfor. Tiden vil vise det.
-Hvor lang tid, sånn omtrent? -Det er vanskelig å si.
Flykaptein, kan du informere generalen?
Ja. Jeg har en gruppe flygere som vil gjøre testflyging med bomben.
Hanna Reitsch står selv på lista.
Rene selvmordet. Jeg tillater det ikke.
-Førereren har allerede samtykket. -Jasså. Føreren.
-Vi installerer et sete i bomben. -Utmerket.
Mot bomben fins forsvarsvåpen, men ikke mot raketten.
-Valget er klart? -Bortsett fra den nevnte feilen,-
-kan produksjonen av bomben starte straks.
Raketten er fortsatt på tegnebordet.
Føreren har vyer. Han vet at raketten er morgendagens våpen.
Kjør videre.
Så. Har de en langtrekkende rakett?
Dere har sett rapporten. Jeg vil ha tilbakemeldinger. Lindemann?
-Ikke særlig intelligent. -Hva mener du?
-Ja. -Agenter kan ta feil.
-Noen har rett. -De tar feil.
-Hvorfor? -Om du var vitenskapsmann,-
-så vet du at pålitelige resultater uteblir uten solide propeller.
Skal man bære et langtrekkende strisdshode trengs 50 tonn korditt.
Vår største rakett har bare 450 gram. Et spørsmål.
Hvis et sånt rakettprosjekt virkelig eksisterte, hva ville dere gjøre?
Tre metoder: En: Jeg sjekker fly- fotoene på nytt og jeg får tak i nye.
To: Jeg avhører alle tilgjengelige fanger.
-Og sist: Jeg sender flere agenter. -Og så?
Tror jeg forstatt at raketten fins, bomber vi installasjonene deres.
Tyskerne vil at dere skal gjøre det. For å avlede oss fra viktigere mål.
Jeg er forsker. I fredstid har vi ingen hemmeligheter.
Etter fire år med krig, kan de ikke ha nådd dit.
Selv med litt framgang ville krigsinnsatsen reduseres.
Send agentene tibake og be dem se nøyere etter.
Hva med tysk rekruttering av fagfolk fra okkuperte land?
-Rapporten går jeg god for. -Og rakettrapporten?
Agenter er som vitenskapsmenn, professor. Noen er gode andre ikke.
-Jeg mener at det hele er oppspinn. -Det gjenstår å se.
Som vitenskapsmann må jeg være sikker på fakta.
I krigstid må man ta avgjørelser på ufullstendig materiale.
Venter man til man er sikker, er man garantert for sent ute.
Hva er galt med ham? Han er nok flink, men kan ikke alltid ha rett.
Han ikke har forklart hva rapporten sier.
At han ikke kan bygge raketten, betyr ikke at tyskerne ikke kan.
Rent hypotetisk. Hvor ville de ha testet en rakett av den typen?
Ikke i okkuperte land. De kan ikke stole på noen.
Så langt unna oss som mulig og vanskelig å bombe.
I nærheten av havet, så skadene minskes og spor ikke etterlates.
Da må det bli Østersjøen, ikke sant?
Tror du at du klarer det?
Før krigen var jeg jockey, men her kan bare en dverg presse seg inn.
Pressluft på. Strøm på. Autopilot klar.
-Hovedbryter på. -Voltmeter på. Klart til start.
Alt i orden om bord. Klar til å starte.
Skru på startmotoren.
-Halv fart. -Trykk konstant. Kurs klar.
-Full fart. -Pass på.
Utskyting!
Pokker. Den skjærer mot høyre!
Jeg klarer ikke å holde kursen.
Sir. Kan du være så snill og komme og se på dette.
-Hva er det jeg skal se på? -Der, på venstre side.
Jeg vet ikke. Vi vet at de utvider flyplassen. Kan det være det?
-Mudring. Drensrør. -Kenny, hva ville de i London?
Vi skal se etter rakettinstallasjoner.
James, kan du ta disse? Hvordan skal de se ut?
Ingen vet helt. Se etter nye ting. Noe vi aldri har sett tidligere.
-Så uvanlig at de blir oversett? -Kanskje.
Sir, jeg så noe her om dagen. Se her.
Der. Ser dere?
-Ta en kikk på dem. -Stopp en halv.
Stopp en halv!
Stedet heter Peenemünde på Østersjø-kysten.
De har bygd en ny kraftstasjon. For stor til vanlig bruk.
Kraftledningene strekker seg i alle retninger. Der er det nye verksteder.
Hva har dette å gjøre med raketter?
Alle installasjonene stemmer perfekt med et sted for rakettutskyting.
Disse runde arealene i skogen, er ikke de for testutskyting?
For risikabelt midt på øya. De legger dem til kysten hvis de har noen.
Hva det enn er, lages det ikke for vår skyld.
Jeg tror deg ikke før jeg får se et fotografi av raketten.
Da knipser vi i vei til vi finner en.
-Offiser Babbington-Smith. -Du har nytt fra Peenemünde?
-Ja, sir. -N8.60 er klar til deg.
-Antall ganger vi har knipset den? -Ti.
-Skal jeg se etter noe spesielt? -Se på kysten her.
-I det elliptiske feltet. -Ved siden av observasjonstårnet.
Du ser den torpedolignende gjenstanden på transportvognen.
Vi antar at lengden er på rundt 11,5 meter.
-Stemmer det? -Lignende har vi ikke sett.
Formen er riktig, tårnet, hele settingen.
-Jeg vedder på at det er sånn. -Jeg tror at du har rett.
Det er en pokker så stor rakett.
-Det er en ballong. -Du tuller.
-Det er en sperreballong. -Jeg ville høre deg si det.
-Uten luft. -Et kjempetransportmiddel.
Formen passer. Den er to meter bred og 17 m lang.
Disse vognene kan bære 35 tonn.
-Sett på en sperreballong. Som en... -... jockey på en elefant.
Det er en ballong.
De som tyder bildene, mener at det er sånn.
-Latterlig. Det er svindel. -En pokker så dyr en.
Traktorer, lenker, løfteutstyr, brakker.
Det kan være en marinebase der de tester torpedoer.
-Så ballongen er en torpedo nå? -Alt bør undersøkes.
Alt, bortsett fra at det kan være en rakett?
Var det en rakett, kunne den ikke ha lettet.
Hvilket skip kunne ha fraktet en torpedo?
Du lager problemene større enn de er.
Mener du en torpedo istedenfor en ballong?
-Du vil ikke bombe Peenemünde? -Absolutt ikke.
Hva mener du, flymarskalk?
Peenemünde er på siden av oppgaven med å ødelegge tysk industri.
-Nettopp. -For å nå Peenemünde-
- må vi over tysk flyforsvarsverk. -Ingen jagerdekning?
-Ikke på den avstanden.
Når vi har angrepet, vil det kry av artilleri. Vi må treffe første gang.
-Hvordan? -Vi må sende hele bombestyrken.
-Hvor mange fly? -Rundt 600.
Avskjærer tyskerne oss, kan vi miste alle på en natt. Og med dem, krigen.
-Er du villig til å ta den risken? -Vi vinner ikke krigen ellers.
-Noen ganger er risken stor. -Hva vil du gjøre?
Anbefale krigskabinettet å bombe Peenemünde så raskt som mulig.
Gyroskopene er justert. Feilen kan ligge i styringen.
-Kanskje det. -Ikke sett liv på spill unødig.
-Vi har mistet fire piloter. -Jeg skal finne feilen.
Hvis noe går galt, må du komme deg ut.
Hanna! Lykke til.
Pressluft på. Strøm på.
Autopilot klar.
-Alt klart om bord. -Tenn rakettmotoren.
-Halv fart. -Trykk konstant. Autopilot klar.
Klar.
Utskyting!
Så langt er alt i orden.
Avvik til høyre. Prøver å utjevne feil kurs på autopiloten.
Jeg befaler at du kommer deg ut!
Snakk videre. Hvor er feilen?
Feilen ligger i raketten.
Autopiloten kan ikke korrigere kursen.
Jeg går over til manuell styring.
Jeg har funnet det ut! Trimmingen stemmer ikke. Jeg...
-Djevlekvinne! Gratulerer. -Det var virkelig trimmingen.
Ser du! Bomben flyr. Jeg melder straks fra til Føreren.
Mine herrer! Flykaptein Hanna Reitsch. Hun leve!
-Takk, takk. -Hanna!
Føreren og den tyske nasjonen er deg evig takknemlig.
Snart vil 20 000 flygende bomber eksplodere i London.
Og det er bare starten. Vi står på terskelen til en ny tid.
Raketten. Gi oss raketten, og alle andre våpen blir som skrap.
Med raketten på våre hender, vil vi oppfylle vår oppgave-
-og bli verdensherskere!
La oss skåle for den mannen som vil føre oss til målet, Adolf Hitler.
Sieg! Heil.
Mine herrer! Gå i kjelleren.
Første etterretningsrapport er kommet. Vi traff.
Alt er blåst i lufta. Peenemünde er slått til pinneved.
-Og våre tap? -Til nå er det 40 av 571 fly.
Kjør.
-Vi vant tid. Det er viktig. -Ja. Verdifull tid.
Vi kan ikke miste et minutt av den.
Æreskompani! På stedet hvil. Høyre om.
Lad og sikre. Legg an.
Fyr! Legg an. Fyr!
Æreskompani. Høyre om!
Store antall ingeniører dro gjennom Hamburg, Bremen og Köln.
Årsaken er en ny fabrikk dypt under overflaten.
-Er det en rakettfabrikk? -Ja fordi alle er spesialister.
Fra fly- og radiofabrikker, forskningslaboratorier.
Med ferdigheter man trenger for å lage raketter.
Vi trodde ikke at tyskerne ville gi opp.
De må vite at vi planlegger invasjon i sommer.
Hva om de startet masseproduksjon?
Får de skutt dem ut, og hvis de teppebomber oss,-
-så kan vi tape krigen i siste minutt.
-Kan du finne ut mer? -Det er vanskelig.
Eneste måten er få inn noen av agentene våre i fabrikken.
Tyskerne skriker etter ingeniører. Det er mulig.
Menn med teknisk kunnskap, gode i språk og som også er gode agenter.
-Sjeldne fugler. -Særlig i jaktsesongen.
Det later til å bli nyrekruttering. Blant styrkene og i departementene.
Av 1000 menn er vi heldige om vi finner 12 som egner seg.
Jo før du finner dem, desto bedre.
-Det blir ti akkurat. -Vent på meg.
-Ta denne. -Takk. Ha det.
Jeg er straks tilbake. Konsentrer dere om det jeg sa til dere.
Neste, vær så god.
Det er meg.
-Her er en artikkel om Nederland. -Takk.
Sett deg ned, sir.
-Har du ventet lenge? -Noen få minutter.
-Aner du hva dette handler om? -Ingeniører som snakker språk.
Jeg ville ha en dag i London og vil ikke tilbringe den her.
-Jeg er vokst opp i Tyskland. -Tysken din er god.
-Et tap for informasjonsavdelingen. -Jeg studerte mekanikk i Dresden.
Kunnskapen kan oppjusteres.
Din tekniske kunnskap er dessverre ikke god nok. Beklager.
Ja vel.
Neste, vær så god.
-Unnskyld. -Hva sa de?
Dumme spørsmål. De vet ikke hva de vil.
-Jeg vil bare tilbake til skipet. -Jeg håper du klarer det.
Neste, vær så god.
-Bradley. -Ja. Vær så god og sitt.
Takk, sersjant.
-Unnskyld meg. -Ja visst.
Morsom fyr.
Jeg tok et treårig spesialstudium i ballistikk i Den Helder.
Så var jeg sjef på en våpenfabrikk i Hembrug.
-Du har kjennskap til prosjektiler. -Ja, sir.
-Er familien fortsatt i Nederland? -Ja, min mor og to søstre.
-Og du? -Jeg vil gjerne ha en sivil karriere.
Jeg holder til i Essex akkurat nå og kan ikke si at jeg nyter det.
-Jeg klandrer deg ikke. -Neste.
Jeg skal ikke oppholde deg. Jeg har det fryktelig travelt.
Neste, vær så god.
-Unnskyld. Det er meg, Curtis. -Curtis?
-Du husker vel meg? -Selvsagt.
Hyggelig å se deg igjen.
Min far var i diplomatiet. Jeg gikk på skole i flere europeiske land.
Tyskland, Frankrike, Finland... Jeg lærte selvsagt språkene.
Jeg kan ikke si noe på tysken din. Den er perfekt.
-Cambridge? -Strømningslære. Jeg droppet matte.
I det siste har jeg drevet med antirakettvåpen.
De er hemmelighetsfulle. Den første raketten gikk rett i bakken.
Den andre gikk gjennom et hønsehus og drepte 40 haner.
Så nedslående. Hva gjorde du etter det?
Begravde hanene.
Master i teknikk og fysikk fra Massachussets med beste karakter.
-Har du jobbet i din fars fabrikker? -Hvorfor?
-Har du noen praktisk erfaring? -Jeg har fløyet en B48.
-Takk, løytnant. Du hører fra oss. -Takk.
-Det var i Birmingham, ikke sant? -Nei, lenger sør.
Sør?
-Adjø, kaptein Bradley. -Er du ferdig?
Neste, vær så god.
-Og? -Tilbake til basen. Jeg får beskjed.
-De planlegger et hemmelig våpen. -Vil du sitte på i drosjen min?
-Ja, om det passer. Boodles. -Boodles, hva er det?
-En klubb. -Ja visst.
Hopp! Kutt ut praten og hopp. Kom igjen, latsabber. Hopp!
-Han hisser seg opp. -Han vil visst at du skal hoppe.
-Ja? -Redd for det.
-Hopp! -Du har visst rett.
Åpne portene.
Sperre av. Sperre av.
-Der er du, sersjant. -Og du er det ikke!
I et fallskjermhopp ville du ha brukket beina. Tulling!
Kom deg opp i tårnet og ta et hopp sånn som du har lært. Opp igjen!
-Sir! -Portene er åpne.
-Sperre av. -Sperre av.
Hvor er fallskjermhatten din som du skal bruke til øvelseshopping?
-Hvorfor har du den ikke på? -Denne?
Ja, den! Ta den på og gå opp i tårnet igjen.
-Opp i tårnet, sir? -Ja, sir.
-Sperre av! -Sperre av.
Det var pokker så bra!
Dere skal gå for å være ingeniører fra tyskokkuperte land.
Nederlandsk motstandbevegelse får dere inn ved fabrikken.
Deres jobb blir å gi oss informasjon.
Dere to drar til Nederland. Du skal til Brussel.
Du skal sile informasjonen og sende det som er vikitg.
-Skal vi inn med fallskjerm, sir? -Ja.
Her er identitetspapirene deres. Erik van Ostamgen, Jean Marcel.
Jacob Bijus. Du er heldig, Henshaw, du ligner ham faktisk.
-Hvordan skal jeg ligne ham? -Bollefjes.
-Ville ikke møtt ham i en bakgate. -De er døde.
To var nederlanske ingeniører ved Skoda i Tsjekkoslovakia.
Den tredje er fra Paris, matematikk- professor. Han kan vente.
Med dere to haster det. Dere må tenke på nederlandsk, tysk, fransk.
-Hvordan døde de? -Vi er usikre. Papirene kom nylig.
-Usikkert? -Ingen spør hvordan dere døde.
-Vi må jo være nazivennlige. -Vi vet ikke at de var det.
Vet ikke? Hva heter operasjonen? "Operasjon spørsmålstegn"?
Curtis, vi vil ha deg til jobben, men du må ikke takke ja.
Vil dere ha svar med en gang?
-Hvem er det? -Det er meg. Erik van Ostamgen.
-Leyden Universitet. -Og?
Jeg studerte der i fem år. Ved fakultet for naturvitenskap.
Broren min, Willem Bijus.
Faren min, Karl van Ostamgen. Jeg var ingen lett sønn å ha.
-Har du sett ham i det siste? -Ikke noe særlig. Han er død.
Han døde 30. april 1937. Når får jeg se kona mi?
-Ekskona di. Hun skilte seg fra deg. -Den dumme jenta.
Takk. Hun kunne vært moren min.
-Gift når og hvor? -1936 i Roma.
-Hvor møttes dere? Barna? -Capri. Piet, 6, Erica, 4.
Piet er født 22. mars 1937, Erica 13. juni 1939.
-Jeg har rettskjennelse til å se dem. -Ikke verst.
-Takk. Skulle ønske jeg lignet. -Skulle tyskerne vite alles utseende-
-trengte man kartotek like stort som Hitlers ego. Hvem er det?
-Jacob Bijus. -Familie?
En bror. Far forlot hjemmet da jeg var tre år.
-Vi er over Nederland. -Snart tid for oppdragene våre.
På bakken vil Boyd vise oss bilder fra våre før-fødselen-opplevelser.
"Agenten identifiserer seg ved å tilby sigarett fra en tom eske."
Navigator, vi nærmer oss droppsonen.
Sjekk utstyret! Klar.
Stå i døra!
Åpner ikke fallskjermen seg, får dere bytte den i en harpe!
-Jeg er umusikalsk! -Hopp!
-En beskjed om å snu. -Fra hvem?
Avlys operasjonen og returner til basen.
Avlyse? Nå?
Kom inn, Riley. Jeg er glad du er her.
Litt av et rot. Politiet etterlyser Jacob Bijus.
-Er han ikke død? -Jo, men tyskerne vet det ikke.
Blir Henshaw innbrakt, kan han få problemer.
-Kan vi ikke advare ham? -Kommunikasjonen er upålitelig.
Beklager, Bradley, men jeg har ingen andre.
Jeg gledet meg til å dra til Brussel og få tak i en flaske Claret.
Det eneste de kan hoste opp her er en Chateau Laford 1932.
De nye identitetspapirene er sydd inn i bokryggen.
-Men jeg mister bøker så lett. -Ikke mist den!
De nye papirene dine. Du er doktor Engel som kommer fra Pilsen.
Bakgrunnen din er litt tynn. Tiden var knapp.
-Hva om jeg blir spurt? -Bruk fantasien.
Du må løsne på snurrebarten. Du blir bare i Tyskland et par dager.
La oss ta en kikk på landskapet. Du droppes her.
Våre menn tar imot deg. Kodeordet er "Lorelei".
Du tar Henshaw og Curtis' rute oppover Rhinen.
Bagasjen deres. Om to timer er vi ved grensen. Deretter er dere alene.
Men, skulle dere ikke fortelle oss hvor vi skal dra?
Dette er veien til hotellet. Vis papirene og dere får et rom.
-Gestapo mistenker ikke ingenting. -Nifst, dobbel negasjon.
Beklager. Jeg behersker ikke engelsk helt.
Jeg er glad for å høre det.
-Har du to rom til oss? -I andre etasje. 111 og 112.
Kan jeg få se på papirene deres?
-Dere er nederlendere? -Ja, men vi kommer fra Pilsen.
Skriv under. Jeg fyller dem ut. Papirene oppbevares her hos meg.
Politibestemmelser. Nummer 111 og 112.
-Takk. -Vær så god.
La meg ta den.
Badet. Døra som forbinder rommene.
-Skal jeg åpne den? -Ja takk.
-Sigarett? -Ja takk.
-Takk. -Sigarett?
-Nei takk. -Svartebørsen.
Ikke trekk fra gardinene.
-Har dere luftangrep her? -Ja.
Amerikanerne om dagen, britene om natten.
Tilfluktsrommet er to etasjer ned.
-Er det kommet nye ingeniører? -To nederlendere fra Pilsen.
Passene, takk. Takk.
Ostamgen. Bijus.
-Jacob Bijus. -Er det noe galt?
-Jeg tar med dette. -Alltid ubehageligheter...
Hänschen, denne er til den gamle damen der borte.
-Har du en blyant? -Har dere fyr?
-Vil dere ha en sigarett? -Takk.
Takk.
De må ikke se oss sammen. Noe er gått galt.
-Hva da? -Senere.
Du der. Reis deg!
Noe er galt. Politiet har papirene deres. Gå til rom nummer 119.
-En av dere må være trygg. -Hva vil Gestapo med Bob?
-Ikke Gestapo, men politiet. -Hva er årsaken?
Pakk så raskt som mulig og gå til rom 119. Jeg gjør det klart til deg.
-Jeg ser deg straks. -Sørg for at døra er låst.
Kanskje de flytter ut alle ingeniørene. Jeg sjekker det.
-Bli på rommet ditt. -Ta det med ro.
Unnskyld. Bor det en Erik van Ostamgen her på hotellet?
-Ja, på nummer 111. -Er han på rommet sitt?
-Nøkkelen er borte. -Hvilken etasje?
Andre etasje. Et øyeblikk. Hvem er du?
Jeg er kona hans.
-Det er iallfall ikke Gestapo. -Jeg er ikke engstelig.
Vi kan møtes under flyangrepene.
Unnskyld meg.
-Portieren fortalte meg at... -Ja?
Beklager tysken min er dårlig. Mannen nede sa rom nummer 111.
-Unnskyld? -Jeg hørte deg snakke engelsk.
Det er vel jeg som bør forklare.
Det er helt i orden. Jeg jobber med propaganda, radiosendinger.
De må ha gitt meg feil romnummer. Jeg beklager.
Nei, det trenger du ikke.
-Dette rommet er min manns. -Jeg skulle ha sett det. Beklager.
-Er du en venn av Erik? -Ja, jeg venter på ham.
-Hvor er han? -Vet ikke, han gikk ut.
Jeg er så glad for at jeg fant ham til slutt. Det betyr mye for meg.
Han blir nok overrasket.
Han må underskrive et viktig papir. Vi skulle ha møttes i Hamburg.
Da jeg ankom til Hamburg, sa de at han var i Praha. Jeg dro til Praha.
Men der var han ikke. Jeg har reist! Sjekket hoteller, sykehus.
-Jeg meldte ham savnet. -Gjorde du det?
Ja. Så sa politiet at han var her. Kanskje.
-Blir han lenge borte? -Aner ikke.
-Jeg vil gjerne lete etter ham. -Ja.
-Kanskje jeg skal... -Beklager, den er i ustand.
Vil du ikke slå deg ned?
Ja, det vil jeg.
Du må dra til rom 111! Van Ostamgens kone kom nettopp.
Hvor er hun? Oppe hos ham? Å, herregud!
Jeg drar tilbake til Italia, men han må samtykke i at jeg tar med barna.
Så du trenger underskriften hans?
Hvor lenge har du kjent Erik?
Vi møttes nylig på en jernbanestasjon.
Der er han!
-Jeg beklager så mye. -Det er i orden.
Dette er fru van Ostamgen, hotellverten.
-God morgen! -Hun venter på mannen sin.
-Ja så. -Jeg vet ikke når han er tilbake.
-Har du noen anelse? -Jeg beklager, men-
-jeg kom for å pakke van Ostamgens bagasje og lagre den.
-Hvorfor? -Beskjed fra arbeidskontoret.
-Mannen din måtte plutselig dra. -Å, nei!
-Men... Hvor sendte de ham? -Det sa de ikke.
-Kan du hjelpe meg? -Gjerne. Jeg beklager.
-Men hvem kan fortelle hvor han er? -Det er ingen vits.
Adressen er en militærhemmelighet. Følg mitt råd og dra hjem.
-Vent til han sender adressen. -Det er nok best.
Jeg er sliten etter reisen. Kan jeg få bli her?
-Dessverre, rommet er opptatt. -Jeg kan vente.
Salongen ble stengt da luftangrepene startet.
Bæreren hjelper deg med bagasjen. Jeg beklager så mye.
-Vær så god. -Politiet!
Skal du ikke åpne døra? Det er politiet.
Et øyeblikk.
Ja, vær så god.
-Hvor er Jacob Bijus? -På rom nummer 119.
-Det står 112 på meldeskjemaet. -Rommet var allerede utleid.
-Dette er rom nummer 111? -Ja.
-Van Ostamgens. -Jeg er kona hans.
-Og du? -Papirene mine er nede.
-Jeg ba ikke om papirene dine. -Alt er ok her.
-Hva heter du? -Erik van Ostamgen.
-Godt. -Tusen takk, løytnant.
-Er du Jacob Bijus? -Ja.
Du er arrestert. Bor du alene eller sammen med noen?
-Alene. -Før ham bort.
-Hvor tar dere meg med? -Til politistasjonen.
Alt i orden. Slipp henne.
-Hvem er du? -Hørte du ikke? Van Ostamgen.
Det er han ikke. Hvor er mannen min? Hvor er Erik?
Jeg skal finne det ut selv. Kom dere unna!
-Tier du ikke, må vi kneble deg. -Vi må si det til henne.
Mannen din er død.
-Det kan ikke være sant! -Jo, dessverre.
Men hvordan døde han? Når?
-For fire måneder siden. -Jeg skjønner.
Du fortalte politiet at du var ham. Du har bilde av meg.
Nå tror jeg at han er død. Og du har tatt plassen hans.
Hun må ikke gå ut eller prate med noen. Jeg kommer så snart jeg kan.
Hvor skal hun hen? Hva kommer hun til å gjøre?
Åpne døra. Jeg skal ikke forråde deg. Jeg skal ikke si et ord. Åpne!
-Jeg kan ikke. -Jeg må til barna mine!
Jeg kan ikke la deg dra.
Jeg kommer aldri til å se dem igjen, gjør jeg vel?
-Hva sa de? -Alt er i orden.
Da så.
Jeg tok med litt mat. Du må være utsultet.
Får jeg komme inn? Vin. Moselvin.
Vel bekomme.
Det er like greit at vi spiser litt.
Da får du drikke litt i hvert fall.
Si meg... Hvordan var mannen din?
-Erik er død -Jeg vet at Erik er død.
Jeg må få vite hvordan han var!
Du vil vite ting om Erik? Jeg vil vite ting om deg.
Om den typen mann som atskiller mor og barn.
-Mens folk nedenunder... -Du vet ikke hva de tenker.
Jo jeg vet det. Hun har bestemt seg for å drepe meg.
Ja vel. La oss tenke oss at hun har det.
Du spaserte inn. Det er ikke min feil
Du spurte om du får se barna igjen. Nei, det får du ikke.
-Med mindre du er til å stole på. -Og du vil bare la det skje.
-Du tenker bare på ditt eget liv. -Mitt og andres.
Og mitt og mine barns? Du bryr deg ikke så lenge dere to er trygge.
Hør her. Jeg vil stole på deg. Men jeg drar. Hun må overbevises.
Så enkelt er det.
-Din mann jobbet for tyskerne? -Ja.
Frivillig?
Jobbet han frivillig, eller ble han tvunget?
Erik trodde han kunne leve uten å bli såret. Derfor, da tyskerne kom,-
- jobbet han for dem. -Var du enig?
-Var du enig i det, eller ikke? -Nei.
Var det derfor dere ble skilt?
Gestapo spør ikke etter mine følelser eller tanker.
Du prater bare for å holde meg rolig.
-Sa de ikke at Erik var kollaboratør? -Nei.
Tyskerne behandlet ham som en av sine egne. Kanskje jeg er sånn òg?
Hvordan kan du vite det? Kanskje jeg har tyske venner.
-Og den kvinnen skal stole på meg? -Hør her.
Jeg prøver å hjelpe deg.
Det er strålende. Du har alltid prøvd å hjelpe meg.
Kanskje hvis du tillot det. Jeg tror det er en vei ut.
Gjennom døra. Bruk nøkkelen du har i lommen.
-Har du barn? -Nei.
-Er du gift? -Nei.
Da er det enkelt å spille helt.
-Hvordan har Piet det? -Ja visst, du kjenner jo barnas navn.
Ja, det er akkurat så mye jeg vet.
-Hva er det som er så morsomt? -Du. Du er morsom.
Det fæle rommet, kelneren og den grusomme kvinnen.
-Og du som spør om barna mine. -Ta deg sammen.
Jeg er ved mine fulle fem. Slipp meg ut av dette rommet.
Hvordan kan jeg overbevise deg? Hvordan kan jeg overtale deg?
Kan du bestikkes med penger? Jeg har ingen.
Du har fått nok å drikke.
Kom igjen.
Jeg skal prøve å finne en utvei. Det lover jeg.
Erik lovet alltid saker og ting.
Han lovet å ta meg med til Paris en gang.
-Han gjorde det aldri. -Bryllupsreisen gikk da til Capri?
-Ja. -Hvor i Italia bor du?
Civita Vecchia. Via Mazzini 19, Civita Vecchia.
I nærheten av Roma. Ved havet.
Du har ikke noe valg. Du kan like godt stole på meg.
Jeg stoler på deg.
-Du er altså Jacob Bijus? -Ja.
Hvor arbeidet du fra januar til mai i 1942?
-I Neckarsulm. -Bodde du i Helmuthstrasse?
Ja, på Hotel Zum Grünwald. Jeg har sett bedre hoteller.
Du husker sikkert kvinnen som eide hotellet?
-Må jeg vite det også? -Nei.
Men hvorfor drepte du henne?
Hvorfor drepte du Ursula Stieff 2. mai?
Du drepte henne, eller hva?
2. mai var det luftangrep. Under angrepet bar du liket...
Hva er du du sier?! Det er vanvittig.
To mennesker kan bevitne at de så det og gjenkjente deg.
Skal vi konfrontere deg med vitnene? Skal vi hente dem? Ja eller nei?
Nei. Nei.
Jeg drepte Ursula Stieff.
Det var mye bedre.
Du har tilstått. Retten vil dømme deg til døden.
Derom hersker ingen tvil.
Men, du kunne være til nytte for oss.
Det tredje riket trenger ingeniører.
Vi trenger særlig folk som kan rapportere uregelmessigheter.
-Forstår du hva jeg mener? -Ja.
-Hva sier du til det? -Jeg gjør alt dere forlanger av meg.
Jeg hadde ikke ventet meg noe annet av deg.
Ikke glem at vi vil følge deg nøye.
-Jeg vil gjøre min plikt. -Godt.
Vent et øyeblikk.
-God morgen. -Er du doktor Engel?
Ja. Jeg beklager, jeg er ikke helt presentabel. Reisen var fæl.
Jeg landet i et hagtorntre og sov så i en turnipsåker. Ubekvemt.
-Jeg har med meg dokumentene. -De arresterte Bijus.
De trenger ingeniører, så han får kanskje gå.
Håper du har rett. Jeg kunne like godt ha blitt hjemme.
-Vi kan ikke påvirke. Bli med meg. -Sjekker politiet rommet mitt?
Nei, de sjekker aldri to ganger. Gjør de det, er du jo Engel.
Jeg vet knapt noe om doktor Engel.
-Hvis de spør meg... -Finn på noe.
London, rom nummer 426, ikke sant?
De avviste meg. Tydeligvis ble du akseptert.
-Jeg forstår ikke. Jeg er Bijus. -Du er ikke Bijus!
Du er offiser i den såkalt frie nederlandske marinen.
Vi har lenge visst at ingeniører vil bli plantet i fabrikkene.
-Jeg skulle infilterere dem. -Jeg snakker tysk og nederlandsk.
-Og engelsk. -Hva?
Si hvem som er kontaktene dine.
Hvem hjalp deg? Hvordan sendes informasjonen?
Du forveksler meg. Snakk nederlandsk eller tysk.
Vi finner lett ut hvem du er.
Du er tydeligvis ingeniør. Nederland er lite. Vi identifiserer deg raskt.
Familien i Nederland. Du vil vel ikke se dem i konsentrasjonsleir?
Hva? Snakk tysk, vær så snill.
Du skal ikke forråde landet ditt. Du er nederlandsk. Det er bra.
Hundrevis i Nederland jobber for oss. Tar de feil alle sammen?
Ta meg for eksempel. Halvt engelsk, halvt tysk. Jeg måtte velge side.
Kan det være at du tar feil og tyskerne har rett?
-Jeg forstår tysk og nederlandsk. -Se hva vi har oppnådd på 10 år.
Før Hitler var vi ingenting. Nå er vi verdensledende.
Den mest fryktede og den mest respekterte nasjonen.
Du forstår nok dette. Jeg trenger bare å gi ordre,-
-og det kommer til å bli veldig ubehagelig for deg.
Samarbeider du, er du i live etter krigen og på vinnerens side.
Vi kommer nemlig til å vinne krigen.
Så hva er problemet? Kom igjen og fortell meg det.
Jeg forstår fortsatt ikke ett ord.
Du er en veldig tåpelig ung mann.
Overstormfører!
-Denne kan du få. -Takk.
Dritt, ikke sant. Ikke akkurat et av historiens udødelige øyeblikk.
Og unødvendig. Du beviste at du er svært modig. Jeg beundrer deg.
Men det er bortkastet. Krigens utfall forblir uendret.
Men du kommer til å være død. Ingen vil vite hvordan du døde.
For guds skyld. Ikke kast bort livet ditt for ingenting.
Jeg... Jeg er...
Jeg er Jacob Bijus.
-Kan jeg få snakke med deg? -Selvfølgelig.
Lastebilene er her straks. Her er papirene dine.
Vi må være forsiktige. Kanskje før noen tar kontakt. Der er de.
Jeg tar hånd om jenta.
Det trengs ikke. Vi kan stole på henne. Hun kan gå.
-Stole på henne? Er du sikker? -Jeg vet hva jeg gjør.
Gi meg dokumentet om barna dine.
Det gir fru Ostamgen tillatelse til å bringe barna til Italia.
Det er alt jeg bryr meg om. At barna og jeg kommer oss trygt hjem.
Jeg kan forfalske underskriften helt perfekt. Datert i dag.
Når hun er på vei hjem, kan hun ikke avsløre oss, kan hun vel?
-Vil du bevitne den? -Med glede.
Papirene. Papirene dine!
Ta for dere, mine herrer.
Navn?
Kan du ikke ditt eget navn?
Jeg ville ikke at det skulle se ut som om han ikke kunne lese.
-Jeg heter Engel. Doktor Engel. -Yrke?
-Doktor i matematikk. -Fra?
Jeg kommer fra Pilsen.
Navnet ditt står ikke på lisat.
Det er utelukket! Får jeg se?
Det er ikke til å tro! For et rot!
Jeg tilbyr Det tredje riket mine uvurderlige tjenester.
Og hvordan blir jeg behandlet? Jeg klager til Hitler i Berlin.
-Navnet ditt? -Traut.
-Hvor er din overordnede? -Nede. Han er ikke på lista.
-Sett navnet mitt på lista straks. -Ja vel, doktor.
-Blyant. -Jeg har ingen.
-Vær så god. -Takk, herr doktor.
-Hva må jeg gjøre? -Meld deg ved lastebil nummer to.
Takk. Kan jeg få blyanten min?
Du må fortelle alle at du har sett Erik og at han har det bra.
Papirene, takk.
-Erik van Ostamgen? -Ja. Nora van Ostamgen, hans kone.
-Du har adressen min, Erik? -Ja.
-Jeg skriver så fort jeg kan. -Jeg skriver også.
-Kom snart hjem igjen. -Så snart vi har vunnet krigen.
Skynd deg. Du skal være i lastebil nummer en. Sett i gang.
-Navn? -Van Ostamgen.
Dere skal i lastebil nummer to.
Kom igjen.
Jeg er straks ferdig.
-Denne veien. -Fortsett.
Stans!
Fortsett!
-Hei, der! Navn? -Engel, doktor Engel.
Navnet er på lista, men vi finner ikke kortet.
Det er ikke min skyld. Jeg kan ikke lastes.
Vi må sjekke papirene dine. Imens skal du delta i hjelpetjenesten.
-Hjelpetjeneste? -Neste.
Van Ostamgen. Stå opp! Vi trenger tjenestene dine.
Kom igjen!
-Van Ostamgen. -Kortet ditt.
Bli med meg.
Still deg der!
Profil. Den andre siden.
Bli med meg.
Kaptein. Van Ostamgen, kaptein.
Du skal jobbe under professor Hofer. Du kjenner ham kanskje.
-Ja? -Van Ostamgen.
-Ja visst. Du kommer fra Leyden? -Ja.
Hyggelig. Pinlig, men dessverre ikke til å unngå.
-Arbeidet er hemmeligstemplet. -Underskriften din, professor.
-Vær så god. -Takk.
Jeg hører at du har tilført Det tredje riket mye.
Det trengs. Gode ingeniører er vanskeligere å oppdrive enn...
... god kaffe?
Fantastisk.
Kom og se på dette først.
Vi tester drivverket til den nye raketten. Den vil veie 100 tonn.
Hva slags drivstoff benyttes?
En miks av flytende oksygen og alkohol.
Flytende oksygen...
Klar til tenning.
Med denne raketten kan vi detonere en sprengladning midt i New York.
Skru av.
Kraftsentral. Vannpumper av. Skott åpne.
I øyeblikket er det viktigste problemet vibrasjon.
-Vibrasjon? -Ja vi kjenner ikke årsaken.
Vi må skru av med en gang, ellers blir drivverket knust.
-Er det forbrenningen? -Sannsynligvis.
-Derfor er du her. -Ja, professor.
Du har stor erfaring med forbrenning og du skal prøve å løse problemet.
En stol, takk.
Her. Denne kan du studere. Sett deg.
Det er resultatet av årelang forskning.
Unnskyld, professor. Kan jeg få en blyant?
Mange takk.
-Husker du dette? -Ja. Drensrør.
-Det er noe annet. -Hvorfor?
Det er samme konstruksjon, men nå er det noe på den.
-Hvor? -Til venstre. Ser ut som et minifly.
-Det kan være et lite fly, men... -Jeg spør Kendall.
Det er statsministeren. De setter ham over.
Vi har funnet ut hva stedet med rampene er.
De er ikke til raketter, men en slags flygende bombe.
Vi har ødelagt rundt 100 av rampene.
Amerikanerne bomber dem om dagen, vi om natten.
-De bygger nye når vi river dem. -De er prefabrikert.
Hvorfor så bekymret? Invasjonsforberedelsene pågår.
Ikke noe mål kan være mer fristende.
Vi er landet i Frankrike og det hemmelige våpenet ditt uteblir.
Årsaken er nok at vi har lyktes i å forsinke dem.
De kan fortsatt gjøre stor skade om de får lette.
Hitler venter vel til fredskonferansen.
På tross av motstanden din er jeg sikker på at vi gjør rett.
Ja, hold linja. Det er jagerkommandoen.
Jeg forstår.
Det rapporteres at flygende objekter med akterflamme-
-passerer Dover i retning London.
Fart, over 160 kilometer i timen.
Få dem over til førstehjelpen der borte.
-Bryter nå. Din tur. -Ja vel.
Jeg bommet på faenskapet!
Hva med å sette artilleri på linje ned mot Dover?
Da er mannskapet frigjort og kan operere bak ved Kenton og Sussex.
Det er en god idé. Men vi må flytte 1000 våpen, 20 000 mann-
- og milevis med el-kabel. -London blir uten forsvar en tid.
Uansett vil ikke lederne si ja til det.
Da spør vi dem etterpå.
Det er ikke like mange i natt.
Det er like greit nå når våpnene er underveis til kysten.
Morgendagen bekymrer meg mer. Tysk etterretning sender alt de har.
Er vi heldige, tenker de bare på det i morgen.
-I overmorgen er vi klare for dem? -Jeg håper det.
-Hurra! -Sånn skal det være!
Befaling fra hovedkvarteret. Du er løst fra jobben.
SS-sikkerhetstjenesten overtar avdelingen straks.
-Jeg fikk kontakt til slutt. -Bra. V2-gyroskop. Fart: 3000.
De tester en ny. Langtrekkende.
-Hvor langt? -De kaller den "New York-raketten".
Nå ja. Disse er alle høyt kvalifiserte ingeniører.
Akkurat som herrene jeg traff i London.
Da er det bare en ting å gjøre.
Hver enkelt må granskes nøye.
-Det kan ta lang tid. -Det er det samme for meg.
Britene må endelig forstå hva tysk energi og oppfinnerkraft kan oppnå.
Føreren forlanger at London utraderes totalt.
Jeg vil ikke skuffe Føreren.
Mine herrer. Om tre minutter avfyres den første V2-raketten mot London.
Etter fem minutter vil den eksplodere.
Om fem minutter starter et nytt kapittel i menneskehetens historie.
Utskyting!
Gi meg barnet. Det kommer til å gå bra. Kom igjen.
Ta ham denne veien.
-Bær ham bort til båren. -Denne veien.
I dag så vi at V2-raketten ikke har oppskytingsrampe.
De har lært av sine feil. De flygende bombene hadde ramper.
De bygde dem raskt, og vi ødela dem nesten like raskt.
Til oppskyting av V2 benytter de en kjempetilhenger.
De kan transportere og skyte ut raketten fra samme tilhenger.
Vi ser den bare hvis et fly passerer idet den står loddrett.
-Like før utskyting. Minimal sjanse. -Selv da kan vi ikke angripe.
-Utskytingstedet er mobilt. -Vi må ta produksjonsstedene.
Vanskelig. Produksjonen skjer under bakken.
Det er en hake ved det. Jeg har agenter innenfor.
Tyskerne starter testingen av en ny langtrekkende rakett.
Etter frigjøring av okkuperte land kan de skyte på oss fra Tyskland.
La karene på innsiden få tidspunktet, så kan de sabotere samtidig.
Vi må prøve alt, bombing og sabotasje.
I morgen natt, kl 23.30, er det luftangrep.
-De vil ta langdistanseraketten. -Vet de at den er 25 m under jorda?
Nei. De vil at vi skal lokalisere den for dem.
-Får du opp dørene til rampen? -Nei.
De betjenes fra kraftforsynings- rommet. Har vi noen stasjonert der?
Nei.
-Vi må inn og skru på selv. -Vet du hvilken det er?
Nei. Men kan du finne det ut?
Jeg regner med det. Vi må inn der allikevel.
Passet mitt får oss forbi vakten. Når han åpner døra, tar vi våpenet hans.
Bare sånn? Planen er litt tynn.
-Ja. Kan du komme på noe annet? -Nei.
-Når skal vi møtes? -23.25 i montasjehallen. Utgang C.
I morgen.
Utskytingssjakt melder. 2. trinn. Fylling av drivstoff utført.
Første trinn. Fylling av drivstoff utført.
Kontroll, utskyting. Varsellampe for oksygenfylling på.
Gjør klar til oksygenfylling. Start forkjøling.
Utskytingssjakt melder: 2. trinn: forkjøling utført.
Kom hit litt. Kan du gi meg de siste utregningene dine?
-Men, professor... -Med en gang!
Ja vel, herr professor.
-Unnskyld. -Ja.
Her er det noe som ikke stemmer.
-Hva da? -Bildene er forskjellige.
Det har du rett i. Van Ostamgen fra Leyden.
-Bildet kommer fra Leyden. -Ingeniør.
Van Ordanger, Van Ost..., Van Ostamgen.
I utskytingsavdelingen.
-Herr professor. -Hva? Mange takk.
Utskytingssjakt melder: 2. trinn, oksygenfylling utført.
Kontroll, utskytingssjakt. 2. trinn. Rydd plassen.
Ja. Hvem? Van Ostamgen? Van Ostamgen. Ja vel.
Dere tre går ned. Resten blir med meg!
Pistol. Dere to, bli med her!
-Jeg har bryternummeret. -Kom!
-Stans! -Vi må gjennom nå.
-Vi må til kraftforsyningsrommet. -Pass.
-Pass! -Vi er sammen.
Et øyeblikk.
Det er noe galt med oppskytingen. Åpne sikkerhetsdørene straks. Ja.
-Høyre. I døra! -Gå tilbake!
Ta ham med.
Utskytingsstedet, gruppefører Linz.
Bakover med deg!
Utskytingssjakt melder: Alt er klart.
Stans utskytingen. Ingen forlater stedet.
Utskytingen avbrytes.
Løp!
Inn der!
Kom hitover! Med en gang!
-Hvor langt er det til målet? -To minutter.
Kraftforsyningen. Jeg må snakke med dem!
Få snakke med kraftforsyningen. Jeg har avbrutt oppskytingen.
Van Ostamgen, eller hva du nå heter. Hør her.
Vi har vennen din her.
Jeg gir deg ett minutt til å komme ut, ellers blir han skutt.
Forstått? Drept.
Tilbake!
Jeg gir deg nøyaktig ett minutt. Fra... nå av.
Kom dere over dit. Raskere!
Stans!
Kan du se noe? De skal signalisere med et lys.
Jeg kan ikke se noe som helst.
30 sekunder.
Femten!
Ti sekunder.
Bryter R9!
Bryter R9 åpner utskytingslukene.
Hitover!
Stans.
Jeg ser fortsatt ingenting. Hva med deg?
Nei. Ingenting.
Slå av lyset! Pokker heller! Slå av lyset.
Umulig. Lyset kan bare slås av fra kraftforsyningsrommet.
-Hva er det? -Hvor?
Litt til styrbord.
Der er det. Det er målet vårt. Vær klar.
Tilbake til plassene. Utskytingen fortsetter.
Hallo! Rydd området. Klargjør til utskyting!
Og nå... Sett dere, mine venner.
Hovedbryter på utskyting. Start nedtellingen.
Utskyting! Gjør det før vi flyr i lufta alle sammen.
Klar.
Jeg har lest sluttrapporten din om Operasjon Crossbow-
-Et livsviktig mål. Godt jobbet. -Takk.
Vi skylder våre agenter stor takk. Mange forblir ukjente.
Hadde ikke Hitlers rakettplaner blitt forsinket av Peenemündetoktet,-
-ville London ligget i ruiner. Vi må tenke gjenreisning.
Jeg vil ha deg som minister for gjenoppbyggingen av alle bygninger.
La oss starte med en gang. La oss rydde og bygge stein på stein.
Vi gjør det med overbevisning om at vi bygger for framtiden.
Vi vil aldri mer være med i en tilsvarende konflikt.
Det ville sannsynligvis føre til noe menneskeheten ikke har råd til.